Pappa, vil du kaste ball med meg?
- Jeg holder faktisk på med... - Ikke du.
Ja vel, men bare en liten stund
mens Gloria og Joe ser gjennom de gamle lekene dine i garasjen.
- Jeg skal fly dit. - Hei, vamonos.
Gutten elsker den kappen.
Jeg ser at ditt syn på sønner som kler seg ut har utviklet seg.
Kappen gir ham superkrefter. Hva ga leggvarmerne dine deg?
De ga meg stil til å... La meg være.
- La meg være, alle sammen! - Hva var det for noe?
Unnskyld. Jeg trenger bare en natt alene.
- Hjelper du? - Jeg gjør ikke sånt.
Det har vært så mye i det siste. Jeg er akkurat ferdig med en lang rettssak,
Cam skal ha vårrengjøring, jeg må kjøre Lily rundt omkring på softball,
late som jeg bryr meg om softball...
Jeg skjønner at du trenger tid alene. Jeg var gift med moren din.
- Sånn som du er nå. - Jeg har planlagt alt.
Jeg kjører ut i ørkenen, sjekker inn på Markham.
Noen timer ved bassenget, massasje,
så går jeg ned for å spise biff med pommes frites.
Bare jeg og boken min, som ikke kan snakke til meg.
- Så gjør det, da. - Å spørre Cam om å reise bort alene
betyr tre uker med såret galskap jeg ikke orker akkurat nå.
Ikke spør, fortell. Er det ikke det dere kjempet for?
- Jeg vet ikke hva jeg skal svare. - Jay, Gloria er klar til å dra.
Ha det bra. Du også, Mrs. Tucker.
Hvorfor kalte han deg Mrs. Tucker?
Hvorfor bruker han de løse buksene? Jeg vet ikke.
Nei, alvorlig. Hvorfor tuller han med deg?
Ja vel, pokker heller.
Jeg fortalte ham at jeg ville ha likt å dra ut i ørkenen en natt...
Ja vel, flott. La oss dra.
Vent litt. At jeg ville likt å dra ut i ørkenen en natt alene.
Det gjør meg ingenting.
Gå alene om du vil. Det gjør meg ingenting.
- Du sa det to ganger. - Så lite gjør det meg.
Hvorfor er du her ennå?
Ikke bli såret, Cam. Jeg rømmer ikke fra deg.
Og jeg bretter ikke den der.
Jeg vil bare ha en natt alene. Lily skal på overnattingsbesøk i kveld.
Det passer godt i dag.
Så dra, da. Jeg liker ikke antydningen om at jeg er så klengete.
At jeg ikke tåler å være en natt alene.
- Jeg sa ikke det. - Du nektet ikke for det heller.
Og nå er du ikke ikke klengete.
For å vise deg hvor lite klengete jeg er
skal jeg pakke for deg.
Har du pakket allerede?
Ja, dette er tredje gang jeg har prøvd å spørre deg.
Ha det, jeg elsker deg.
- Hei, Claire. - Hei. Jeg kom nettopp tilbake fra...
Absolutt.
- Velkommen til din forførelse på bånd. - Mamma liker det.
- Pappa vet det. - Det stemmer.
Jeg kjenner konen min så godt at jeg greide å forutsi spørsmålene hennes
- før hun stilte dem. - Dette er ganske gøy.
Den mest sexy? Jeg vet ikke.
Verden er ganske stor. Ta deg et glass vin, min kjære.
Det er ganske tidlig på dagen, men det er jo ikke ofte vi får
huset helt for oss selv.
Ikke drikk for mye. Jeg har planer for deg.
Hint: Dette blir ikke siste gang du ser meg på et laken i dag.
Din tur.
Den flotte lunsjen din får vel vente.
- Det er noen her. Nei, Claire. - Hva?
- Ja, Claire. Vis meg de pene føttene dine. - Hvordan skrur man den av?
Vet du hva som ikke er positivt for læring? Hundre nerder
som alle skriker på forskjellige asiatiske språk.
Dere visste at det snart var eksamen. Ro dere ned, for pokker.
Bra, dere er her.
- Har vi mais? - Hva er det som skjer? Er det høner?
- En episk skurkestrek. - Ikke gjør den for episk.
- Hvordan skal du overgå den til neste år? - Få dem ut nå.
- Jeg må hente noe ovenpå. - Herregud.
Vær så snill, gutter. Døren.
Hva er det som foregår?
Gjett hvem jeg så kjøre gjennom nabolaget
som insisterte på å stoppe for å si hei med sin nye kone og barna hennes?
Det var meg.
- Dylan. Fra tidligere, vet dere. - Ja.
Mr. og Mrs. D, dette er konen min, doktor Elaine Coucheck.
- Doktor! - Jeg vet ikke hvorfor han sier det.
Dette er skjønnhetene mine, Betty og Janice.
- Og dette er sønnen min, Douglas. - Sønnen din, det føles ikke rart.
Jeg skulle bare hente noe jeg la igjen her.
Vent litt.
Faren deres gjorde det. Gul er den vanskeligste siden.
Hva var den lyden? Hva skjedde?
- Jeg ødela gelenderet. Jeg skal fikse det. - Hva er dette her?
- Nei! - Nå.
- Nei. - En godsak til deg.
Nei! Gå hjem alle sammen.
Nei!
Jeg ser på sport med føttene på bordet
Dette er det beste, dette er det beste
Å være alene er best
- Redd meg. - Hva?
Det var navnet på TV-serien jeg ikke kom på under middagen i forrige uke.
- Kom igjen, vi tar en titt. - Nei, det passer ikke, Cam.
Det var visst ikke allergi allikevel. Jeg føler meg elendig.
Du bør ikke være nær meg. Jeg vil ikke at du skal bli syk.
Ingen fare. Jeg har immunsystemet til en hest.
Da jeg var liten trengte jeg blodoverføring, og de tok feil beholder.
Jeg har skrevet til Marvel Comics flere ganger, men de er visst ikke interessert.
Jeg skal lage kyllingsuppe til deg.
Hei, Manny. Og hvem er dette?
Cam, dette er Sierra. Ja, hva burde vi egentlig kalle oss nå?
Studiepartnere tildelt av læreren.
Som du kan se har jeg mye å gjøre.
Ja, vi har bare en halvtime til. Jeg lovet faren min å skifte olje.
- Manny kan gjøre det. - Kan han?
Ja da. Parker bilen din i garasjen. Bare vær forsiktig ikke å kjøre på vektene
- eller verktøyene hans. - Det er kjempeflott.
Cam, jeg vet at du prøver å hjelpe, men slutt. Jeg vet ingenting om biler,
og jeg håper ikke hun kjører på mammas vekter.
Jeg skal forklare det til deg. Madam.
Hva du enn holder på meg, la meg gjøre det.
Nei, du kan ikke. Det er min abuelas spesielle feber-medisin.
- Gi meg den tørkete skorpionen. - Skal du spise den?
Nei, ikke vær teit.
Jeg skal pakke den inn i en klut og la den suges inn i hodet mitt.
Nå får vi deg i seng, så skal jeg hente det til deg.
- Jeg greier å følge en oppskrift. - Nei, det er...
- Kom igjen. - Vær forsiktig.
Greit. Knust kyllingnebb, moste gresshopper?
Koriander?
Jeg henter romnøkkelen. Toalettet er der.
Tusen takk. Jeg har kjørt hele veien, jeg drakk en svær iste, og...
Hva driver jeg med? Du vet hvorfor folk tisser.
Hei, Colin. Jeg var kanskje litt rask med å si nei til et kart.
Jeg har gått inn til samme bar mitsva to ganger.
- Hva gjør du her? - Jeg? Du sa at Cam ikke lot deg dra.
- Jeg trodde det var trygt. - Trygt til hva? Å stjele dagen min?
Du fikk det til å høres så godt ut. Bassenget, biffen, ingen å snakke med.
Vel, nå har vi noen å snakke med. Tusen takk.
Dette stedet er gigantisk. Du gjør ditt, så gjør jeg mitt.
Herregud, pappa. Du stjal til og med boken jeg leser.
Jeg tok en titt på omslaget da du var hos oss.
Skulle jeg la være å lese noe som Larry King kalte "kjempebra"?
Ja vel. Vi sees igjen i sivilisasjonen, greit?
Takk.
Du vil ikke ha et kart?
Nei da, det går bra. Jeg har vært her en million ganger. Tusen takk.
Prøver du å få meg til å stryke?
Kjære, jeg vet at du er stresset. Og vi er veldig stolte over
at du har sluttet å dra ut øyevippene.
Men vi er litt bekymret over din vane med å stikke pennen opp i nesen.
Det er ikke en vane. Det er bare noe enkelte gjør noen ganger.
Hvor er den?
Du har den her.
Pokker.
Det sprø er at jeg er glad for at Dylan fant den gamle damen med
de grusomme barna. Hvor morsomt er det ikke at
han slo seg ned og har det så fint, mens jeg er alene
mer eller mindre for alltid.
Kan du være tragisk et annet sted?
- Dylan, er du tilbake? - Jeg fikser gelenderet.
- Dette er et mareritt. - Du er ikke bedre enn oss.
- Jeg er mye bedre enn deg. - Jeg har ikke en penn i nesen.
- Jeg har i hvert fall en kjæreste. - Hvem sier sånt?
- Herregud. - Haley griner om Dylan,
Alex har panikk på grunn av skolen. Det er som deja vu.
Nei, deja vu er når du tror at du har sett noe før.
Dette er bare vu.
Jeg burde nok ha trukket hodet mitt ut før jeg satte stolpen på plass.
- Kamerat. - Lev og lær.
Om du bare gjorde det.
Jeg gikk kanskje for dypt denne gangen.
Kjære Caligula! Det er mye blod.
Hvorfor har Dylan skiftet telefonnummer? Vet dere hvor lang tid han brukte
på å pugge det forrige?
- På begge sider? - Lukten av lim er ikke så ille.
Nå fører blodtapet til migrene.
- Jeg kan gå å få tak i medisin. - Nei, jeg kan gjøre det.
- Bilen min blokkerer bilen din. - Det gjør ingenting.
Jeg kan bare ta din bil i stedet. Ha det.
Nei.
- Herregud. - Gi deg.
- Pass dine egne saker. - Det skulle jeg gjerne.
Men nå lurer jeg på om all den gispingen din er om noe jeg allerede har lest,
eller noe som kommer senere.
- Jeg er på side 312. - Ikke si det.
Nå vet jeg at det er et gisp om 20 sider.
Selvfølgelig følger du etter meg.
Unnskyld, jeg trodde du var en annen.
- Hva pokker var det? - Herregud!
Herregud!
Fortell meg om havabboren igjen.
- Middelhavsstil. En papillote. - Å ja?
Ja, bakt i papir, med tomater, chili, kapers, løk og oliven.
Det er min yndlings-fiskerett. Ville du anbefalt den over biffen?
Jeg var midt i en samtale her.
- Ville du anbefalt den over biffen? - Begge smaker godt.
Vi sier biff. Holder oss til planen. Og så tar jeg et glass Merryvale cabernet.
Jeg også, takk.
Beklager, Merryvale cabernet kan ikke bestilles i glass.
Dere to kjenner hverandre visst.
Dere kan ta fisken og biffen sammen, og dele en flaske vin.
- Det gjør jeg ikke. - Jeg sa ikke at vi skulle.
Dette er faktisk faren min. Jeg kom hit for å være alene, men han kopierte meg.
Han sa at han ikke kom fordi den skumle partneren hans sa han ikke fikk.
Skumle ektemannen!
- Det høres ennå feil ut. - Jøss, så dere er ikke engang...
Jeg beklager.
Faren min gikk bort da jeg var 10, og jeg skulle gjerne spist middag med ham igjen.
- Austin. Så trist. - Så forferdelig. Det får en til å tenke.
Men jeg tar et glass rødvin.
Hvitvin til meg.
Unnskyld, kamerat. Det var ikke meningen å dra så hardt.
- Hva? - Dylan var mitt romantiske sikkerhetsnett.
Hvordan kan et menneske leve uten et?
Alex, jeg spør.
Det er vitenskapelig umulig for meg å bry meg mindre om...
- Hold hodet nede, kjære. - Hva?
Hvor er moren din? Hun har vært borte i mer enn en time.
- Hun bare sitter i bilen. - Hva?
- Hun bare sitter i... Glem det.
- Hei. - Hei.
Hvor lenge har du sittet der?
For et rart spørsmål. Jeg kom nettopp.
- Hva? - Beklager. Vi prøver å komme
- på under 30 minutter. - Ja, takk.
- Greit. - Takk.
Herregud. Phil, jeg klarer ikke å gå inn dit igjen. Jeg prøvde.
- Jeg åpnet døren, men føttene sto stille. - Kjære.
- Kjør. - Hva? Hva med pillene til Alex?
Kjør.
Vi rømmer hjemmefra. Er det greit?
Ja, vi bor sammen med tre voksne. Vi er huseierne
i en boligblokk. Vi er The Ropers.
Ja, vi kan bare kjøre og kjøre.
Akkurat. Vi har fortjent å leve som foreldre med voksne barn,
selv om barna våre bor hjemme.
Herregud. Husker du den vinflasken
vi la til side da Haley ble født?
Ja, vi skulle åpne den når alle tre flyttet ut.
Og se på en av de tusenvis av filmene vi gikk glipp av fordi de var syke
eller sultne, eller ble kvalt av en Power Rangers-leke.
Jeg er en kvinne som aldri har sett Thelma and Louise.
Den eneste filmen med Harvey Keitel jeg ikke har sett!
- Hvor skal vi? - Vi lar universet bestemme.
"Familie er en gave du får hver dag."
Lager de dem sarkastiske nå?
Ekorn!
VELKOMMEN TIL DITT NESTE KAPITTEL
Jeg tror vi nettopp ødela noens avgangsfeiring.
- Hei. - Hei, jeg må ha sovnet.
Jeg skjønner ikke hvordan. Dampen fra den medisinen er noe for seg selv.
Ja, ikke kast den når vi er ferdige.
Jeg kan rense svømmebassenget med en teskje av det.
Manny trenger meg i garasjen. Jeg er straks tilbake.
Ja, men kom tilbake snart, for denne kan ikke være på i mer enn fem minutter.
Jeg er bare nysgjerrig: Hva ville skje om den var på i for eksempel
- sytten? - Vel, det sies at...
Å, nei. Brukte du Joe sin kappe til de stinkende greiene?
- Vet du hvor viktig den er for ham? - Nei.
Det er meg, kappen, sjokoladekjeks, og så Jay.
Kan vi ikke bare si at Jay ødela den siden han er så langt nede på listen?
- Har noen sett kappen min? - Nei. Hvordan ser den ut?
- Som en kappe! - Unnskyld, det er bare så stressende.
Jeg må gå og hjelpe Manny.
Så vasker jeg Joes kappe, så kommer jeg tilbake.
Det går bra. Gå. Vi venter på deg her i Cancun.
Det er noe galt. Det er olje overalt!
Du må sikkert bare stramme tappepluggen.
- Punkterte du hjulet hennes? - Det skal gå bra.
Hvor har Jay lappeskrinet sitt?
Det tok 20 minutter å finne lysbryteren.
Jeg vet ikke hvor lappeskrinet er.
Ikke få panikk. Jeg så et her tidligere.
- Nei! - Hva er det?
- Det er kappen til Joe. - Å nei!
Joe elsker kappen mer enn noe annet.
Det er meg, kappen, sjokoladekjeks...
Er du snart ferdig, Manny?
Han ville vært det, om ikke jeg var her og stilte ham
så mange spørsmål om hvordan man lapper et hjul.
Men som han sa, står anvisningene klart og tydelig
inne i lappeskrinet. Og hvis du får problemer, er det masse videoer på nettet.
Men burde vi ikke gi ham litt rom? Kanskje ta oss litt te?
Har du noen å gå med til vårfesten?
Jeg tror ikke jeg skal gå. Jeg har ikke noe å ha på meg.
Herregud!
Det er ikke så viktig. Folk sulter jo.
VELKOMMEN TIL DITT NESTE KAPITTEL
Dette er vel ikke et tegn?
Det er ikke et robust skilt, men de er bare i femteklasse.
Nei, et tegn om at vi ikke skulle har rømt.
Nei. Vi skal bare binde denne fast, kjøre av gårde,
og fortsette til toalettene skyller i motsatt retning.
Herregud, nei. Den svever av gårde.
Den sitter fast i et tre. Vi kan nå den.
- Klatre opp på skuldrene mine! - Hva? Ja vel.
Gå fremover.
- Det er for høyt. - Bare strekk deg mot tauet.
- Strekker du deg mot tauet? - Nei.
Jeg er på en Def Leppard-konsert.
- Det er jo der. Bare ta det. - Jeg når det ikke, Phil. Jeg når ikke
neste kapittel. Herregud, sett meg ned.
- Hva? - Sett meg ned.
Ser du ikke hva universet prøver å fortelle oss?
Vi kommer aldri til å nå neste kapittel.
Luke skal ikke på universitetet. Haley kommer til å bli gammel i kjelleren.
Alex kommer tilbake for å hjemsøke oss og bruke opp papirserviettene våre.
Jeg tror ikke universet bryr seg så mye om oss.
Phil, vi prøvde å rømme, og jeg kunne se skorsteinen vår herfra.
Det er slutt.
Velkommen til livet vårt.
Kjære, jeg er like opprørt som du er.
Men når gikk ting som planlagt sist?
Vi planla ikke å få Haley, vi planla ikke å få Alex.
Vi planla å få Luke, men vi planla ikke å få Luke!
Jeg er helt ute av meg. Jeg elsker barna våre. I hvert fall mesteparten av tiden.
Men jeg hadde et bilde av hvordan livet vårt ville se ut nå.
- Dette er ikke det. - Nei.
Jeg skjønner.
Kanskje vi ikke trenger å kaste bort hele bildet.
Bare endre litt på fokus.
- Mutter, hjulvinne. - Flugelhammer, duedør.
Jeg forstår ingen av de ordene. Jeg vet ikke hva jeg gjør her.
Jeg vet ikke hva jeg gjør her heller.
Er jeg så ute av stand til å tilbringe én natt alene
at jeg måtte komme hit og skape alle disse problemene?
Ikke rart Mitchell ville komme seg vekk fra meg.
Hallo?
Tusen takk, Manny, for at jeg fikk stramme den siste skruen i hjulet.
Kanskje du kan lære meg gateboksing neste uke?
Ja da.
- Jøss! - Cam fant den til meg ovenpå.
Det er en av din mors kjoler. Er ikke det sprøtt?
- Jeg kunne snakket med en terapeut om det. - Bilen ser ferdig ut.
Vil du dra et sted og få noe å spise?
- Ja da, men jeg er litt skitten. - Så det streit.
Noen ord?
Se der, så god som ny.
Den ser ut som om et monster spiste den!
Akkurat. Den forteller en historie.
Dette brennmerket er fra da du kjempet med en drage.
Og disse oljeflekkene
er fra da du reddet den bussen fra å kjøre av en bro.
Dette er kappen til en superhelt
som alltid er der for dem i nød.
Fly av gårde!
- Det var snilt av deg, Cam. - Takk. Du ser bedre ut.
Og feberen din er borte!
Jeg vet ikke hva du hadde i min abuelas medisin,
men den tok kverken på feberen raskere enn noen gang før.
Den gjorde til og med tennene mine hvitere!
Og jeg som klandret meg selv for at jeg ikke kunne være alene.
Men man kunne argumentere for at alle i dette huset har tjent litt på det.
Jeg mistet en kjole, og huset lukter røyk,
så jeg ville ikke rost meg selv opp i skyene.
Ja, sir?
Ikke sant?
Ingen bygger opp spenningen på 500 sider, og så bestemmer seg for å slutte å skrive.
Enten avslutt historien, eller ikke skriv den i det hele tatt!
Nettopp! Et øyeblikk trodde jeg at jeg hadde gått glipp av noe.
Du gikk glipp av sjansen til å lese en god bok på den ene kvelden du hadde alene.
Biffen var i hvert fall god, ikke sant? Perfekt stykke. Utmerket vin.
- Hva ler du av? - Deg!
Biffen, boken, hele denne turen.
- Du blir til meg. - Nei, pappa.
- Det er du som blir til meg. - Hvordan da?
Det at du leste hele den boken, som egentlig er en kjærlighetshistorie
- mellom to menn. - De er kompiser.
Vær så snill. Kompiser finner ikke så mange muligheter til å nakenbade.
Hver gang de så et vann var det av med buksene, og plask.
- Du gjør det bare verre. - Herregud. Hendene dine.
Det var det du gjorde i spaen. Du fikk manikyr.
Det er fordi Gloria sier at hendene mine er for grove. Det var hennes idé.
- Tenk på det. Det er meg. - Å rømme fra familien din.
Det er meg.
Ja.
Det er vel mulig at vi begge beveget oss litt nærmere sentrum.
Ja, det gir mening. Det gjør i hvert fall forholdet vårt lettere.
Mindre avstand.
- Ja. - Jeg har en sprø tanke.
Noe våre gamle jeg ikke kunne gjort uten
tårer og skriking, som jeg tror våre nye jeg kunne takle.
Det kan hjelpe meg hjemme, hvis du er med.
Led med albuen. Flytt tyngdepunktet ditt. Gjør ferdig bevegelsen.
- Ikke dårlig. - Det var ikke bra, men jeg gråter ikke.
Og du har ikke kalt meg "madam" ennå. Fortsett.
De hadde ikke noe valg.
Lyset blir rødt når du setter noe på den,
og grønt når kroken blir ledig. Jeg kaller det en smartkrok.
- Så smart. - Jeg fikk ideen i en parkeringsgarasje.
Herregud. Ikke se.
Hva gjør de her?
De skal vel ikke spise med oss?
De kan ikke. Dette er vår dag.
- Tror du de ser oss? - Bare gå. Ingen brå bevegelser.
I følge kartet er det en annen kafe... Boken min.
La den ligge!
Oversatt av: Aleksander Songe-Møller Soleim